Rymden, den sista utposten.
Det här är rymdskeppet Enterprises resor.
Dess femårsuppdrag: att utforska nya märkliga världar...
...att söka efter nytt liv och nya civilisationer...
...att djärvt färdas dit ingen har färdats förut.
MEGAS-TU-MAGIKEN
Kaptenens loggbok, stjärndatum 1254,4.
I åratal har vetenskapsmän teoretiserat om
att om vår galax skapades ur en stor explosion...
...kan galaxens mitt fortfarande skapa ny materia.
Enterprise ska nu undersöka det under ett vetenskapsuppdrag.
Det är en spännande tanke att vi faktiskt kan få bevittna materias skapande.
Gör vi det, kapten, kanske vi även stöter på krafter och fenomen...
bortom vår förståelse.
Galaxens mitt, kapten.
-Kapten Uhura, låt ljuda gul beredskap. -Ja, sir. Gul beredskap.
Alla stationer har fått beredskapen, sir.
Kapten!
Skapelsepunkten.
Ett extraordinärt fenomen, kapten.
Slå an backen. Håll positionen. Skyddssköldar på.
Sköldar uppe.
Det är kraftkrävande att hålla positionen, sir.
Kartografiscanners på, kapten. Påbörjar vetenskaplig mätning.
Jim. Spock. Vad är det egentligen som pågår?
Vi är här, Bones.
Och teorierna om stället verkar stämma.
Den där saken drar in oss. Jag är uppe i varpfart sex.
Skannrarna visar att det är nån form av materia-energi-virvel, kapten.
Varpfart sju, kapten.
-Varpfart åtta. -Ta oss härifrån, mr Sulu.
Vi dras fortfarande in, kapten. Varpfart nio. Varpfart tio.
Gå till nödbacksläge.
Kapten, jag vet inte hur mycket mer nödkraft vi kan ta...
innan vi bryts samman.
Det kanske bara finns ett val.
Vi måste hoppas att virvelvinden är som dess atmosfäriska motparter...
-att det är lugnt i mitten. -Instämmer.
Vi siktar på stormens öga.
Jag gör det.
Maskinrummet, rapportera.
Allt kan repareras, kapten.
En otrolig upplevelse, kapten.
Det är vetenskapligt fascinerande.
Jag har åtminstone förmågan att vara rädd. Vad händer nu, Jim?
Vi tar igenom henne. Vad annat kan vi göra?
-Tar igenom henne vad då? -Genom sakernas centrum, dr.
Genom det som kan vara alltings centrum.
Var är vi?
Våra navigationsinstrument betyder dessvärre väldigt lite här.
Mina värden visar att vi inte är i tid och rum...
som vi ser det.
De här värdena kan intressera dig, dr.
Subrymdsradion är död, kapten.
Även skeppets kronometrar har stannat.
Det finns inget skäl till det, men motorerna börjar slockna.
Vårt universums naturlagar
fungerar inte här, kapten.
Skeppets livsuppehållande system tynar bort.
Jim, vi behöver syre.
-Rorsman, nödlägesbatterikraft. -Det finns ingen, kapten.
Alla system är döda.
Jim, vi måste göra nåt.
Människor. Härliga primitiva människor.
Kan ni inte göra nåt rätt?
Snälla.
Självklart min vän. Självklart.
Rhadamanthus!
Allt fungerar, mina vänner.
Det kan det inte. Det är ologiskt.
Logik? Vems logik, min alf-vän?
Se dig omkring, Spock. Allt fungerar.
Välkomna! Jag visste att människor så småningom skulle leta upp mig.
-Vem är du? -Kalla mig Lucien! Kalla mig vän!
Jag kunde aldrig överge de som kom för att ha roligt med mig.
Men inte här uppe. Nej, nej.
Låt oss lämna skeppet och ta oss dit där sann njutning finns!
Bones, är du oskadd?
Det är inget fel, jag fick bara grus i ögonen.
Men hade jag en medicinsk tricorder...
Jim, se på dig själv.
-Gör nåt, Lucien. -Okej, kapten.
Jag hade glömt hur mycket kroppslig identitet betydde för er.
Det är inte lätt, att hålla ihop oss så här.
Det är inte ens naturligt.
Att vara i ett stycke är väldigt naturligt där vi kommer ifrån.
Jag tycker att det är ganska intressant.
Kanske för att du inte är så värst naturlig i vanliga fall heller, Spock.
Lucien, eller vad du nu vill kallas...
jag vill veta varför du tog hit oss.
Barnen kommer att leka.
Är det här bättre, mina vänner?
Jag har översatt min värld till symboler ni kan förstå.
Välkomna, mina vänner, till Megas-Tu.
Och vad är Megas-Tu egentligen?
En värld, kapten James Kirk...
som styrs enligt regler som skiljer sig ganska mycket från de i ditt universum.
Vårt universum styrs av vad ni skrockfullt kallar för magi.
Jag vet att det bara är min fantasi, men...
Det är äkta, dr.
Vackert? Nej.
Men alla våra kvinnor är så unga och vackra som de vill vara.
Så för att snärja sitt hjärtas man, behöver hon ett övertag.
-En kärleksdryck? -Nöj dig aldrig med mindre.
Behöver du ett rum, ett stall, ett slott?
Titta förbi hos din vänlige trollkonstnärbyggare.
-Låt honom göra jobbet. -Självklart.
Våra vetenskapsmän i Federationen hade mer rätt än vad de kunde ana.
För att kunna fungera...
måste galaxens skapelsepunkt sträcka sig genom tid och rum...
och in i en annan dimension...
där sakers logik är hela annorlunda.
Det krävdes magi för att få en skepp att fungera igen.
Magi som ni, mina vänner, inte kan utföra.
Men det har ni väl aldrig kunnat, va?
Du kallar oss för vänner hela tiden...
och antyder att du känner oss. Hur då?
Kapten, kapten...
hur kan du låtsas ignorera mig på det sättet?
Nåja. Hör på.
Megas-Tu kanske verkar vara en kaotisk värld för er...
men dess folk är lugnt, fredligt, tankfullt...
var och en en specialist på sin egen sorts magi.
Det finns inga rivaler nånstans i vårt universum, kapten Kirk.
Inga andra livsformer alls.
För årtusenden sen, i vår jakt på sällskap...
tog vi meganer oss genom punkten mellan dimensionerna...
och hamnade så småningom...
...i er värld, jorden.
Vart vi än gick så blev vi rådgivare åt mänskligheten.
Era förfäder hjälptes
genom att vi tog kraften som lämnats i vårt eget universum...
och fick den att fungera i er värld.
Men så småningom fick vi åka därifrån. Jag ville inte, mina vänner.
Som jag kämpade!
Jag var den smartaste av alla specialister.
Problemskaparen, sa de.
Men jag hade alltid älskat folket på jorden.
Det var tider, det.
Men nu har ni kommit till mig, och jag är så glad.
Men varför lämnade meganerna jorden?
Om ni gillade den så mycket, jag förstår inte.
Kapten, min gode kapten, alltid så nyfiken.
Det måste vara därför jag alltid gillade er jordlingar så mycket.
Nej. Ni måste åka.
Vad är det? Vad är fel?
Ni måste återvända till ert skepp. Fort! Låt er inte upptäckas.
-Kapten. -Kapten Kirk, vad...
-Är alla ombord oskadda? -Ja, kapten. Och du själv?
Jag är förvirrad, mr Scott, det är allt. Men det räcker.
Vad menade han med att vi inte skulle låta oss upptäckas?
-Kan de inte upptäcka ett skepp? -Inte såvida de inte har skannrar.
Titta där. Det är något sorts moln.
Det har legat mellan oss och planeten sen ni försvann.
Om Lucien satte det där...
Om han gjorde det, kapten, blir frågorna:
"Varför gömmer han oss?"
Och: "Vad är faran om vi upptäcks av resten av hans folk?"
Vapenstatus, mr Scott? Vi måste kanske försvara oss.
Det är uteslutet.
Endast livsuppehållande systemen fungerar.
Och jag förstår inte hur de kan vara på.
Jag tror det är så här de forntida brukade rita sina mystiska symboler.
Spock, tror du verkligen att så länge vi är i det här universumet...
även vi kan utöva magi?
Man tager vad man haver, kapten. Titta nu.
Jag ska försöka flytta en vulcansk schackpjäs med magi.
Låt det här universumets energi vara kraften i mig.
-Glöm det, Spock. Det fungerar inte. -Det måste det göra, dr.
Det är logiskt här.
Kraften i universumet, gå in i min kropp.
Jag vet att jag kan.
Jag tror att jag kan.
Kaptenens loggbok, tillägg.
I det här otroliga universumet...
verkar en av naturlagarna vara...
att tron är en lika stark kraft som energi och materia är i vår egen.
Lycka till.
Vad gör du?
Vi lär oss skydda oss själva, Lucien.
Skydda er själva?
Är det allt människor tänker på?
Jag tar hand om er. Det är det man har vänner till.
All mental energi ni använder kan spåras.
Ni kommer att hittas.
Har hittats!
Så jordlingarna sprider sin ondska till vårt hem?
Den här gången är vi redo för mänskligt förräderi.
Den här gången är det människorna som ska lida...
människorna, och du, Lucien, som ska få betala!
Behåll lugnet.
Det ser ut som forntida jorden, Spock. 1500- eller 1600-talet, tror jag.
Uppskattningsvis 1691, kapten.
Salem, Massachusetts, om jag minns era historiska fakta rätt.
Vi är samlade här idag, medborgare, för att se rättvisa skipas.
Ni är domarna.
Det här är de svarande...
som representanter för de uslaste varelserna i hela universum...
den svekfulla mänskligheten...
och de som hjälper dem.
Som specialist på magi-etik har jag blivit utsedd till åklagare här.
Vänta. Om det är en rättegång har vi rätt att veta anklagelserna mot oss.
Har den här inte berättat för er hur vi besökte er jord?
Eller vad som gjordes mot oss där?
Lucien har bara sagt att ni kom som Visa män, hjälpsamma trollkarlar.
Hör då på det här.
En gång i tiden, i er värld...
var jag känd som Asmodeus, han som ser allt.
Titta på mitt ansikte, så får ni också se.
Vi kom till er värld som vänner.
Men var vi än gick, var det samma sak.
Vissa människor försökte använda oss för att ta makten...
att tillfredsställa sin egen girighet och lust.
När vi vägrade så vände de sig emot oss...
och lärde andra människor att frukta och hata oss.
De kallade oss för djävlar, magiker, onda trollkarlar.
De av oss som överlevde...
kom till staden Salem, i Massachusetts, som nybyggare...
för att försöka leva som andra människor.
Men ni gjorde misstag, använde era krafter...
-Och brann för det. Brann! -Som häxor.
Vi samlade ihop oss, utanför staden...
fördjupade oss i megansk folktro...
förnyade oss tillräckligt för att förena våra sinnen...
och kunna nå in l vårt eget universum...
ta tillräckligt med kraft för att återvända
från er helvetesjord till Megas-Tu.
Och ensamhet och fruktan...
Ska vi inte frukta jordlingarna?
Ska vi inte frukta främlingars grymhet?
Vi har inte utforskat sen dess.
Vi har aldrig sökt kamratskap sen dess.
Men ändå är ni här.
Och om ett jordskepp kan hitta oss, min vän Kirk, så kan andra det med.
Det är vad de fruktar.
Vi vill inte skada er.
Vi har aldrig behövt skada nån förut.
Om det inte fanns anledning att göra det...
Vem talar i försvar för jordlingarna?
Det gör jag, Asmodeus.
-Jag är inte från jorden. -Ja, du är annorlunda.
Rätten lyssnar på ett försvar.
Jag kallar Lucien som mitt första vittne.
Bara du av alla här...
verkar inte frukta eller hata människor.
-Varför inte? -De är som jag...
med frågor som behöver besvaras...
med sinnen som sträcker sig utåt, gränslöst.
Men varje megan är alltid ensam i sin kunskapssfär.
Människor är alltid tillsammans. De delar på saker.
Därför tog jag hand om en skepp när jag såg det komma.
Tack, Lucien.
Nästa vittne, tack. Kapten James T. Kirk.
Berätta för rätten, kapten Kirk.
Tycker du att människor har förändrats sen det som skedde i Salem?
Jag tror att vi har försökt, Spock.
Människor har sina fel, girighet, avund, panikartad rädsla.
Men under århundradena sen Salems häxrättegångar...
har vi län oss.
Vi försöker förstå och respektera alla livsformer.
Precis, kapten. Kan du utveckla det?
Enterprises historieakter är öppna för er inspektion.
Hela jordens och Federationens historia står till en förfogande.
Titta på vår primärorder:
"Inget stjärnskepp får störa normal utveckling...
hos nåt utomjordsligt liv eller samhälle."
Jämför det med den jord ni en gång kände till.
Nog, nu! Här är er historia. Här är era akter.
Invånare, ni har hört och läst.
Hur röstar ni?
Enligt era akter kom ni hit genom en olyckshändelse...
som nog inte kommer att upprepas.
Med det i åtanke, plus allt ni har sagt...
verkar det som om Megas-Tu är säkert.
Men Lucien måste bestraffas.
För sitt svek mot sitt folk...
ska han få dömas till ovisshet för all evighet...
och leva i total isolering.
Nej. Att isolera nån som Lucien...
motsvarar en dödsdom för honom.
Förstår du vem du försvarar?
Han har sagt att han heter Lucisen.
Försvarar du ändå honom om du vet hans andra namn?
Den Muntre. Frestaren. Lucifer.
Vi bryr oss inte om legender.
Han är en levande varelse, en intelligent livsform.
Det är allt vi behöver veta om honom. Vi går inte med på att han skadas.
Ge dig, kapten. Du har inte kraft att slåss mot oss.
Använd den magi du kan, kapten. Tro.
Du kan inte slå en hel planet, kapten Kirk.
Du kan inte vinna.
Det måste jag.
Annars blir du lika hemsk som jordlingarna du fruktar.
Du agerar utifrån terror istället för utifrån tanke...
eller respekt.
Var du beredd att dö för Luciens skull...
en varelse som är en främling för dig?
Precis som jag var säker på att du skulle göra, min vän Kirk.
Jag sa att deras fruktan var obefogad.
Jag förstår inte.
Det här sista var ett test på era avsikter, kapten.
Vi var tvungna att försäkra oss om att akterna inte var bluff.
Vi har lurats förut till vår plåga och sorg.
Jag förstår. Meganerna var tvungna att bevisa...
att mänskligheten hade växt och län sig vishet...
sen de senast såg jorden.
Din medkänsla var det beviset, kapten.
Skulle ert folk besöka oss nu, skulle vi göra vårt bästa för att välkomna dem.
Att landsförvisa rädslan hjälper oss alla.
Min älsklings-sed från jorden, Asmodeus.
En skål för en ny vänskap.
Alla system klara, kapten. Allt är normalt igen.
Ingen mer magi för oss, Jim. Den stannar där.
Tror ni Lucien verkligen var demonen vissa män kallar för Lucifer?
-Spelar det nån roll, Bones? -Det kan det göra, kapten.
Vore han det, skulle det här vara andra gången Lucifer kastades ut...
och, tack vare dig, första gången han räddades.